Mennesker forsøger altid at blive bedre, klogere, hurtigere, stærkere.
Det er det, der adskiller os fra dyrene.
Men naturen har nu i 3,5 milliarder år -
- fundet på sindrige svar til livets spørgsmål.
Mange af vores problemer er allerede blevet løst af evolutionen.
Naturen svømmer over med gode ideer.
Fx til hvordan vi bevarer det kølige overblik ...
Det er varmt.
... bliver stærkere ...
Det her er slet ikke rart.
... og gør os usynlige.
Det var dog forbløffende.
I dette program afslører vi nogle utrolige dyrefærdigheder.
Og jeg opdager, hvordan de selv samme dyr -
- har været inspirationen bag en række skelsættende opfindelser.
Den kører sig selv. Der røg den.
Vi skal rejse verden rundt -
- og stå i usandsynlige situationer.
Vi er lige dykket ned i havet.
For man ved aldrig, hvilke overraskelser dyreriget byder på.
Start!
Det hele er en del af naturens mirakel.
SUPERKRÆFTER
Vi har alle sammen drømt om at have superkræfter.
Evner, der går langt ud over vores kroppes grænser.
Tro det eller ej, dyreriget kan hjælpe os.
I skoldhede omgivelser som disse -
- kan der ske det, at kroppen holder op med at svede.
Og det er ikke godt.
For hvis man ikke kan svede, kan man ikke afkøle sig selv.
Og blot få grader over normalen påvirker ens hjerne.
Jo mere varmt man har det, jo dårligere tænker man.
Indtil man mister evnen til -
- at gøre de enkleste ting.
Det vil jeg nu demonstrere med dette børnelegetøj.
I videnskabens navn burde jeg selvfølgelig have vist -
- hvor god jeg er til det ved stuetemperatur.
Jeg er forrygende god. Nu skal jeg prøve i en brandvarm saltørken.
- Så går det løs. - Tryk. Snur rundt.
Snur rundt. Tryk. Snur rundt.
Jeg skal sådan set bare gøre, som jeg får besked på.
Drej. Drej.
Men jeg kan ikke følge mere end tre-fire instrukser -
- hvilket er dårligt selv for mig.
Når hjernen overopheder, svigter den på tre områder.
For det første ... Jeg har glemt det.
Når hjernen overopheder, svigter den på tre områder.
For det første arbejdshukommelsen: Hvilken dims gør hvad?
Så korttidshukommelsen: Hvad sagde den, at jeg skulle?
Og endelig koordination: Hvordan gør jeg det rent faktisk?
Ser vi bort fra det latterlige aspekt -
- var det her en ret god test af de tre ting i hurtigt tempo.
- Jeg fortsætter. - Drej.
Åndssvagt legetøj.
Måske er det begrænset, hvor meget gavn jeg har af -
- at mestre et legetøj for de mindste midt i ingenting.
Men der er masser af reelle situationer -
- hvor en hjerne, der fungerer i høj varme, er livsvigtig.
Denne soldat bliver trænet i bomberydning.
Et hemmeligt sted i Gloucestershire -
- skal han forsøge at afmontere sin første bombe.
Han kan ikke tillade sig at begå de samme dumme fejl som jeg.
Han har en tyk beskyttelsesdragt på og har det enormt varmt.
Når han skal træffe beslutninger, der angår liv og død -
- hvordan sikrer han sig så, at han tænker klart?
Her kan naturen hjælpe.
Men det er ikke et dyr fra ørknen, der er nøglen.
Det er et dyr fra Arktis.
Et dyr, der kan overleve i nogle af klodens koldeste temperaturer.
Slædehunde kan leve i ufattelig kolde omgivelser.
De kan arbejde og lege og endda sove på isen i hård frost.
Det er deres pels, der redder dem. De har ikke kun én, men to.
Der er et ydre lag af grove, vandtætte hår.
Og så er der et indre lag af blød, isolerende pels.
Det fungerer helt vildt godt.
Men hvad så, når de er på hårdt arbejde?
Slædehunde opdrættes til at trække slæder.
De kan løbe 160 km om dagen.
Hvordan klarer de varmen?
Er I klar? 15 sekunder til start.
10, 9, 8, 7, 6 ...
5, 4, 3, 2, 1, start!
Måske tror I ikke, at varme er et problem på Arktis.
For at tydeliggøre deres superkraft -
- løber vi med dem et sted, der er en smule varmere.
Nu er temperaturregulering endnu mere vigtig.
Især fordi de ikke kan svede gennem deres tykke pels.
Bare det at efterlade en hund i en varm bil kan være farligt for den.
Hvordan undgår de at koge over?
Som alle hunde åbner de deres munde og gisper.
Men det er ikke nok til at afkøle deres kropstemperatur -
- som kan påvirke deres hjerne i negativ retning.
For at holde den nede bruger de noget helt andet.
De bruger deres poter.
Værsgo. Blå hold har vundet.
Derfor er temperaturregulering så vigtigt.
Lad mig se nærmere på de poter. Hvis jeg kan.
Der er mange poter og tænder. Derfor bruger jeg et varmekamera.
Nu kan jeg vise jer, hvad jeg mener, uden at miste nogen fingre.
Hunden har en forholdsvis jævn temperatur.
Men dens poter lyser hvidglødende.
Et netværk af små blodkar går på kryds og tværs i dem.
Trædepuderne er små radiatorer, der afkøler blodet -
- før det bliver pumpet tilbage op i hundens krop og hjerne.
Dette naturens mirakel har ført til en kølende opfindelse.
Vi vil nu sætte disse ti mænd på lige så hårdt arbejde som hundene.
De har tøj og hjelme på, så det er svært for dem at svede.
Og vi gør det varmere, end de er vant til.
Lad os komme i gang.
De går til stålet. Vi skruer op for blusset.
Ligesom mig i saltørknen begynder de at begå dumme fejl.
Vi tager de to mænd ud, som er mest overophedet.
Deres kropstemperaturer er ikke farligt høje -
- men varmen har påvirket dem både fysisk og mentalt.
Vi kan hjælpe dem.
Med den her.
Denne spøjse cylinder kan køle os af i en fart.
Ligesom en slædehunds poter er vores hænder fulde af blodkar.
Men de er dybere begravet under huden.
Apparatet skaber et vakuum, der bringer dem tættere på overfladen.
Her afkøler en iskegle hurtigt det varme blod.
Varmekameraerne opfanger kun varme på overfladen.
Men disse målere viser de to mænds kropstemperaturer.
Og virkningerne er dramatiske.
Man kan let se forskellen.
Og de kan mærke den. Efter bare to minutters afkøling -
- er vores forsøgskanin klar igen -
- længe før hans holdkammerat er kommet sig.
Nu vil jeg prøve selv. Lad os se.
Jeg tætner den og skaber vakuum.
Vakuummet trækker mine blodkar op til overfladen.
Der er de tættere på det afkølende isvand.
Ideen er ikke at afkøle min hånd.
Den afkøler blodet, som pumpes tilbage rundt i min krop -
- så min kropstemperatur og hjernetemperatur sænkes.
For at afkøle knolden afkøler jeg hånden.
Sådan. Nu gælder det testen.
Jeg føler mig allerede skarpere og mere kølig.
Kast. Træk. Træk.
Kast. Drej. Træk.
Og det er godt nyt -
- for bomberyddere som aspirant Schroff.
Lige nu er der mindst en million dyrearter på Jorden.
Men det er kun dem, vi har opdaget.
Forskere mener, at der kan være otte-ni gange så mange.
Otte millioner forskellige dyr, vi kan lære af.
Men at kopiere disse skabninger er ikke altid let.
Jeg vil ikke give jer indtryk af, at det er let at imitere naturen.
Nogle gange må man prøve sig frem i årevis.
Der er én ting herinde, som forskere efter årtier -
- stadig ikke har kunnet kopiere.
Det er tyndere end et menneskehår.
Og så let, at en streng hele vejen rundt om kloden -
- ville veje mindre end et kilo.
Men utroligt nok er det stadig 30 gange stærkere end stål.
Det er edderkoppesilke.
Af dette utrolige materiale kan en edderkop bygge huse og fælder -
- næsten hvor som helst.
Disse små strenge er stærke nok til at bære deres skaber -
- og fange en flue i flugt.
De bliver lavet ved hjælp af disse små spidser, spinderne -
- der, som navnet antyder, spinder silkefibrene, så de bliver stærkere.
Ligesom vi gør med snor.
Det betyder, at edderkoppens uheldige offer ikke kan undslippe.
Det er et utroligt materiale, som vi har forsøgt at kopiere i 50 år.
Men hemmeligheden bag silken er endnu ikke fundet.
For forskere, der kopierer naturen, er det blevet en slags Hellig Gral.
Derfor er det ingen overraskelse, at de leder -
- efter alternativer til gralen andre steder.
Det overraskende er, hvor de leder.
- Jeg kan ikke se den. - Den er her et sted.
Ingen har sagt, at det er let at finde Den Hellige Gral.
Heldigvis kan marinbiologen Eddie Kisfaludy hjælpe mig.
Hvis vi kan forstå hinanden.
I siger "bui", ikke? Det hedder altså "boj".
- "Boy" som en lille dreng? - Det hedder det altså.
- "Bui" lyder åndssvagt. - Det hedder "bui".
- Der har vi bøjen. - Der kan du se.
Jeg har den. Skal jeg bare smide den indenbords?
Hvis du er lidt sart, må du hellere kigge væk nu.
Det, der er for enden af rebet, er ikke umiddelbart tiltalende.
- Er det dem? - Ja.
- De er ikke kønne, hva'? - Nej, de er frygtelig grimme.
Det er slimål.
Det er snarere ål. De har hverken skæl eller finner.
De har ingen øjne, så de føler og lugter sig frem.
Det er som en slange, der kryber rundt på havbunden.
Det er nok bare bølgerne, men jeg får det pludselig dårligt.
Især fordi jeg ved, hvad der skal ske, når vi får dem på land.
- Har vi nok? - Her er vist kun 12.
Vi skal nok bruge omkring 150 til demonstrationen.
Eddie insisterer, så vi går i gang.
Han har sat mange ruser ud.
Desværre er de fleste fulde.
Vores slimede last slasker rundt i båden -
- da vi endelig vender tilbage til Scripps Institut for Oceanografi -
- hvor jeg ankommer næste morgen -
- for at afsløre, hvordan slimålen kan udfordre edderkoppens silke.
Det er let at få en edderkop til at lave silke. Jeg har prøvet det.
Men det er utrolig besværligt at få en slimål til at gøre noget lignende.
Først skal akvariet der fyldes med 1600 liter vand.
Vi tilføjer de 150 slimål, som Eddie og jeg har fanget.
Så skal vi bruge noget, der kan skabe røre.
Noget i akvariet, der kan skabe røre. Det bliver mig.
Jeg skal ned i akvariet sammen med slimålene.
Er det virkelig nødvendigt?
Eddie forsikrer mig om, at det er det desværre.
Og på nul komma fem er eksperimentet parat.
Det virker måske som et stort akvarium til 150 små fisk.
Men åbenbart kræver det, vi skal få dem til, god plads.
Eddies ide er, at jeg agerer et stort, aggressivt rovdyr.
Slimålene er mit skræmte bytte.
Måske har de en livlig fantasi.
Det eneste i det akvarium, der vil blive skræmt, er mig.
Især da jeg ser, hvordan Eddie vil få mig derned.
Kender I de der lister med ting, man skal nå, før man dør?
Det her stod ikke på min.
Hvis I troede, at slimålene var grimme -
- så bare vent, til I ser deres paradenummer.
Slimål har nemlig evnen til at slime. I svime.
Føj, hvor klamt. Jeg gør dem ikke fortræd, jeg gør dem bare urolige.
Det her er deres naturlige modtræk.
Han tror, at jeg er et rovdyr, så i stedet for at bide eller flygte -
- skyder han slim ud.
Slimen ville tilstoppe angribende fisks munde.
En venlig måde at afvise et rovdyr på.
De bider ikke. Det tror jeg i hvert fald ikke.
Lad os se, om en af dem vil hilse på.
Langs dens side kan man se en masse små, hvide huller.
Det ligner lidt blister i munden.
Det er der, den danner den beskyttende slim.
Nu forstår I, hvorfor vi skulle bruge så stort et akvarium.
Én fisk kan fylde en vandspand med slim på få sekunder.
Så de danner pokkers meget af det.
For at sikre sig, at de ikke bliver spist.
De har afskrækket mig. Jeg er ikke sulten.
Der er meget slim hernede.
Det ser måske nok klamt ud, og det er det faktisk også -
- men vi gør det ikke bare for ubehagets skyld.
Det handler om slimen, og hvad den er i stand til.
Jeg må hellere se at komme op.
Så skal jeg op.
Det er overhovedet ikke behageligt.
Det er ikke rart. Det er klamt, men det er også fascinerende.
Det ligner måske ikke spindelvæv eller føles som spindelvæv.
Men jeg er heller ikke færdig endnu.
For at gøre det konkurrencedygtigt hænger jeg det til tørre.
Nu skal jeg i bad.
Jeg lader min slimåleslim hænge til tørre over natten.
Hvad er der i den her slim?
I bund og grund er det havvand med små proteinstrenge -
- som i denne demonstration udgøres af små stykker ledning.
Nu kommer det spændende.
Var edderkoppesilke en ledning, ville det se sådan her ud.
Edderkoppesilke er nemlig allerede spundet af edderkoppens spinder.
Den er en del mere kompliceret. Den er svær at lave syntetisk.
Men den her er måske forsøget værd.
Spørgsmålet er, om den her kan blive lige så stærk som edderkoppesilke?
Først skal vi have reglerne på plads.
Man måler et materiales styrke -
- ved at foretage en strækprøve.
Det er i teorien ret enkelt.
Maskinen her strækker fibrene ud, til de sprænger.
Resultaterne bliver målt omhyggeligt.
Lad os se på nogle andre fibre, som vi mennesker bruger.
Uld sprænger ved en kraft på ca. otte newton.
Kokosnøddehår ved 11,5 newton.
Sisal ved 11 newton.
Hestehår ved 12,5 newton.
Edderkoppesilke kan, selv om det er meget tyndere -
- modstå utrolige 19,5 newton.
Nu har vi set konkurrenterne.
Lad os se, hvad slimåleslim kan klare.
Det her er slimåleslimen fra i går.
Havvandet er fordampet, så nu er slimen helt tør.
Lad os foretage en videnskabelig prøve. Her og nu.
Jeg har nogle vægte med. Her har vi 1,5 newton.
Jeg hænger den på.
Tre newton.
Udmærket. Jeg finder en tungere vægt. Lad mig se.
4,5 newton.
Næste vægt er der, hvor uld sprænger.
Her har vi otte newton.
Den hænger der.
Og husk på, at fibrene bare hænger. For at forstærke et materiale -
- vil man normalt spinde det. Det her hænger bare lige ned.
11 newton. Det var sisal.
11,5. Og hestehår.
Nu nærmer vi os edderkoppesilke.
15,5 newton. Jeg er løbet tør for vægte.
Det var måske ikke så videnskabelig en test -
- og det varer måske lidt, før du går rundt i slimåletrøjer -
- men faktum er, at det kan bruges til noget.
Mange syntetiske tråde fremstilles af olie -
- som vi ved ikke varer evigt.
Hvis de kunne erstattes af kunstig slim -
- ville det være noget af en bedrift.
Ingen laver endnu syntetisk slim, så jeg kan ikke vise jer noget.
Men en dag bliver det måske brugt til at lave -
- reb, faldskærme, kabler til hængebroer, kunstige sener, tøj.
Det er ikke hver dag, man finder Den Hellige Gral.
Ikke kun edderkopper og slimål kan lære os noget om styrke.
Der er en skabning, der findes overalt på kloden.
En art skabning, der i antal overgår alle andre dyr på Jorden.
Overgår dem i antal med mere end tre til én.
Det er de såkaldte leddyr.
Så kan man passende spørge, hvad et leddyr er.
Tja, den her krabbe er et leddyr.
Det er de her også.
Faktisk er alle krabber og hummere leddyr.
Og alle edderkopper.
Og alle insekter.
Hvad har de tilfælles?
Den kendsgerning, at de har et ydre skelet.
De har alle de bløde ting indeni -
- og et hårdt skelet, der bærer dem, udenpå.
Det giver disse krabber superkraftig beskyttelse og styrke.
Kræfter, som vi også kan bruge.
Det fik mig til at tænke på, om man på en let måde -
- kan forklare, hvordan et ydre skelet virker.
Det, jeg kom på, var den her. Giv mig en chance til at forklare.
Køer er ikke kendt for at have ydre skeletter, for det har de ikke.
Men den her legetøjsko fungerer på samme måde.
Det er en række hårde rør, der er forbundet via muskler -
- som her udgøres af snore.
Lige nu er snorene spændt, musklerne arbejder.
Spænder de af, falder koen sammen.
Spænder man dem igen, rejser koen sig og bliver stiv.
Den stivhed giver leddyr en stor fordel, hvad angår styrke.
Nu skal I se, hvad jeg mener.
Når jeg løfter vægtene her og strækker dem ud -
- må jeg bruge alle mine kræfter på at låse armene.
Jeg kan ikke strække dem særlig længe.
Hvad hvis jeg var anderledes?
Hvad hvis jeg havde et ydre skelets styrke, stivhed og beskyttelse?
Det patenterede Hammond-ydre skelet.
Teknisk set er det ikke et ydre skelet -
- for jeg er indeni og har også et indre skelet.
Jeg vil gøre mit indre skelet overflødigt.
Jeg skal bare holde rørene sammen.
Lad os se, om det nu er lettere at holde vægtene strakt ud.
Der kan I se. Jeg spænder bare musklerne -
- for at holde rørene lige, og det virker.
Det er en succes. Herligt. Jep, det virker.
Ja. Det virker. Måske har det virket nok nu.
Ja, jeg tror, det er bevist.
Der er plads til finpudsning, men jeg kunne holde vægtene længere.
De samme principper er blevet brugt til at bygge noget rigtig sejt.
Denne mand har et højteknologisk ydre skelet på.
Det gør ham ti gange stærkere -
- så han let kan bære op til 40 kg.
Men det vigtigste ved denne mand er, at han er lam fra hoften og ned.
Når folk ser mig i kørestolen, ser de ned på mig.
De ser kørestolen. De ser ikke personen.
24-årige Steven Sanchez brækkede ryggen for otte år siden -
- i et spring på sin bmx.
Han har aldrig gået siden.
Men i dag vil der blive vendt op og ned på det.
Han er blevet hidkaldt til en kælder under University of California.
Det, der er inde i dette lokale, vil ændre hans liv.
Han er blevet bedt om at teste en imponerende ny teknologi.
Et ydre skelet, der er bygget ud fra et leddyr.
Jeg kom med i projektet med det ydre skelet -
- fordi alle de studerende sagde, at de manglede testere -
- til maskinen. Den var jeg med på.
Det sidste år har holdet specialfremstillet en dragt -
- der kan skræddersys og programmeres til ham.
Dette er Stevens nye ben.
Ligesom et ydre skelet skal de sidde uden på hans krop -
- og give stivhed og støtte.
Ligesom hos andre leddyr sidder leddene også på ydersiden.
Nu skal den prøves.
Steven sætter motoren til og forbereder sig.
Det ser fint ud, mand.
Find lige balancen.
Musklerne i Stevens ben kan ikke bære ham.
Den opgave har det stive ydre skelet overtaget.
Dette er Steven Sanchez' første skridt i syv år.
De føles godt.
Første gang jeg gik omkring i det ydre skelet -
- følte jeg stor glæde og stolthed.
Nu var det ikke længere noget problem at tage et skridt.
Det er fedt at være tilbage, hvor jeg var engang.
Ude i gangen står nogle helt særlige tilskuere.
Stevens mor og far er kommet for at se deres søn lære at gå igen.
Det er et stolt øjeblik for dem alle sammen.
Hvor er jeg stolt af dig.
Dørene til Stevens verden er blevet åbnet på vid gab.
Han ankom på hjul, men han går hjem -
- i et ydre skelet, der er inspireret af naturen.
En stor del af naturens mirakel er dens uendelige mangfoldighed.
De utallige måder, som forskellige dyr takler de samme problemer på.
Tag nu bare kamuflage.
Sluk lige motoren.
Man skulle tro, at zebraens striber var til -
- for at tiltrække opmærksomhed.
Den ligner en pony i pyjamas.
Men faktisk tjener striberne som kamuflage.
De lodrette bugtede linjer skjuler dem i højt græs.
Og de bryder dyrets silhuet.
Når de samler sig i en hjord, er det svært for rovdyr -
- at udse sig et enkelt dyr.
De ser bare et forvirrende miskmask af striber.
Dels bryder striberne deres omrids -
- dels får de dem til at gå i ét med baggrunden.
Sådan har vi også haft tendens til at bruge kamuflage.
Man tager noget, man gerne vil skjule -
- og maler et forstyrrende mønster på det -
- i farver, der skal få det til at gå i ét med baggrunden.
Det virker ret godt.
Du har sikkert slet ikke set kampvognen i de sidste par billeder.
Ja. Det er det, der er problemet.
De springer stadig i øjnene som et blåt øje.
Især hvis vejret slår om, ligesom med slædehundene.
Så er de pludselig malet i den helt forkerte farve.
Vi skal bruge noget lidt smartere.
Og det har vi her.
Blæksprutten har sat nye højder for kamuflage.
Den kan skifte farve, form og tekstur, så den passer ind.
Det er svært at se på billederne -
- men alle disse blæksprutter er præcis den samme art.
De skifter bare udseende ud fra deres omgivelser.
Det kaldes adaptiv kamuflage -
- og det er som skabt til at skjule sig for både rovdyr og byttedyr.
Men kan blæksprutten tilpasse sig hvad som helst?
Blæksprutten fortjener ros for sin evne til at gå i ét med tapetet.
Men hvor smart er det egentlig?
At forsvinde i de omgivelser, den altid er i?
Én ting er at skjule sig blandt tang, sand, småsten osv.
Kunne den også kamuflere sig i mere komplekse omgivelser?
Som for eksempel disse!
Ja, det er ikke ligefrem "Grand Designs".
Men der er en grund til den smagløse indretning.
Jeg vil se, hvordan blæksprutten klarer noget lidt mere udfordrende.
Så jeg har valgt striber, skaktern og god, gammeldags chintz.
Hvordan klarer den sig mon?
Blæksprutten er ved at falde til. Vi dæmper belysningen.
Han kigger sig om.
Han går direkte mod guldet, det skakternede gulv.
Utroligt nok tror jeg, at han vil gøre et forsøg.
Der er helt sikkert et anstrøg af skaktern.
Han ligger ikke i vinkel, men det er stadig imponerende.
Hvad nu?
Et zebra-tæppe? Nu improviserer han bare.
Lad os få ham til at holde sig til ilden.
Det var bedre.
Han går i ét med chaiselongen, så det er en fryd for øjet.
Men han er ikke kamufleret i forhold til det, han kan se -
- han er kamufleret i forhold til det, der er under ham.
Er det muligt for os at kopiere så god kamuflage?
Det er mig. Jeg står foran jer, men jeg er usynlig.
Se. Det er mig. Jeg har min hjemmelavede usynlighedsdragt på.
Foran har jeg et LED-fjernsyn, bagpå har jeg et kamera.
Kameraet optager min baggrund og skyder den op på fjernsynet.
Jeg er som gennemsigtig.
Det fascinerende er, at blæksprutten gør nogenlunde det samme.
Bortset fra fjernsynet.
Den har i stedet lysfølsomme celler over hele kroppen.
Bagcellerne fortæller forcellerne, hvad de kan se, så det kan kopieres.
Den bliver som gennemsigtig.
Men ligesom mig bruger den heller ikke sine øjne til det.
Jeg bruger kamera, den lysfølsomme celler.
Den gør det ikke bevidst. Det sker bare.
Den største forskel er nok energiforbruget.
Jeg prøvede at bruge batterier. Det virkede ikke.
Så prøvede jeg et bilbatteri. Det holdt et minut.
Nu bruger jeg forlængerledning. Det behøver blæksprutter ikke.
Den skal bare bruge 1500 kalorier fra krabber og rejer.
Jeg kunne ikke drive den her på krabber og rejer.
Kan vi bruge blækspruttens kraft til at skjule en kampvogn på 60 ton?
Ikke helt. Det er ikke lykkedes ingeniører -
- at sløre en kampvogn lige så godt som en blæksprutte. Ikke i dagslys.
Men ved hjælp af disse paneler -
- er det lykkedes dem at gøre den usynlig om natten.
Jeg ved godt, I stadig kan se den. Men det er netop pointen.
Om natten er farven ligegyldig.
Har man infrarøde kameraer, skiller de sig endnu mere ud.
De udvikler enormt meget varme.
Den varme bliver opfanget af kameraerne.
Her kommer panelerne ind i billedet.
Se bare, hvad der sker, når de tænder dem.
Kampvognen forsvinder.
Panelerne måler baggrundstemperaturen -
- og viser samme varmesignatur foran -
- ligesom blæksprutter gør med farve.
Og ligesom blæksprutter kan den flere kunstner.
Den kan lade, som om den er noget andet.
Her giver den sig ud for at være en lille familiebil.
Forbløffende.
En usynlig kampvogn. Ikke dårligt for en stille aften derhjemme.
Usynlighed er selvfølgelig en ønskværdig evne.
Men en anden dyresuperkraft gør det stik modsatte.
Den gør det usynlige synligt.
Dette er en isfugl.
Under den løber en stille å, som isfuglen ved indeholder fisk.
Men at se dem er næsten umuligt.
Der er så meget genskin, at man ikke kan se under vand.
Under de forhold burde isfuglen ikke have en chance.
Men det har den.
Ét styks fisk, perfekt spiddet i midten.
Det er kun muligt, fordi isfugle har en superkraft -
- der gør det muligt for dem at se gennem genskinnet -
- og finde fisk under vand med 100 procents nøjagtighed.
Hvis I tror, at isfuglen først ser fiskene, når den er under vand -
- så prøv at se dykket i normal hastighed.
Det er forbi på et øjeblik.
Hvordan pokker gør de det?
Når mennesker når en vis alder -
- bruger de ét par briller til at læse -
- et par til at se fjernsyn, et par til at køre bil -
- og et par til at finde de andre par.
Isfuglen har alle de par briller -
- men den kan have dem alle sammen på på samme tid.
Derfor ser man aldrig en isfugl, der ikke kan finde sine briller.
Den er faktisk endnu mere raffineret. Den har en række farvelinser -
- med hvilke den kan filtrere særlige lysfrekvenser fra -
- så den kan blive bedre til for eksempel at se under vand.
De farvede linser er faktisk oliedråber.
Forstørrer man et isfugleøje, kan man tydeligt se dem.
De lyder som en ret brugbar superkraft.
Derfor skalerer vi det hele op.
Dette ultralette fly skal gøre det ud for en isfugl.
Og en helt særlig teknologi skal gøre det ud for isfuglens øje.
Dette kamera er nemlig inspireret af de små oliedråber.
Men i stedet for at finde småfisk fra en gren -
- skal vi flyve i 300 meters højde.
Det gør det svært -
- for isfuglekameraets operatør, ingeniøren Dustin Medeiros.
For at give ham en chance har vi også forstørret fiskene.
Fra fire centimeter til 15 m.
35 ton pukkelhval.
Jeg ved godt, at hvaler ikke er fisk -
- men de er som skabt til dette eksperiment.
Pukkelhvaler migrerer hvert år mellem Mexico og Alaska.
De svømmer altså parallelt med Californiens kyst.
Vi kender endda deres rute.
Men på en smuk dag som i dag hjælper det os ikke rigtig.
- Har du set nogen hvaler? - Nej.
Det er svært at se noget i vandet med alt det genskin.
Ja, især når der er blå himmel og ud på eftermiddagen.
Så kan man ikke se noget som helst.
Isfuglens modtræk er fire forskellige farvereceptorer.
Vi har fire specialkameraer rundt om et femte, der er normalt.
Hvert kamera har et filter foran, der lukker et særligt spektrum ind.
Hvis man fjerner et farvespektrum -
- kan man se under vand.
Vi er på vej ud til hvalmotorvejen -
- en strækning, hvor pukkelhvalerne svømmer 16.000 km tur-retur.
Lige nu er de på vej nordpå fra Mexico.
Som regel svømmer de en eller to sammen.
Vi ser dem, når de kommer op for at trække vejret.
Jeg holder øje analogt, jeg bruger mine egne to øjne -
- du bruger det digitale system.
Men selv om vi begge to kigger -
- har vores forvoksede isfuglefly ikke rigtig heldet med sig.
- Men så ser vi en. - Værsgo.
- Der er de. - Lige der.
Dette vy fra det normale kamera ligner, hvad jeg ser med mine øjne.
Aktiverer vi de digitale oliedråber, ser isfuglekameraet noget andet.
Side om side kan man se, hvor stor forskellen er.
Vi brugte passende nok en teknologi, der er inspireret af isfuglens øje -
- til at gøre som en isfugl og få øje på ting i vandet fra luften.
Vi var bare meget højere oppe og fløj hurtigere.
Og de ting, vi kiggede efter, var større.
Det var sjovt, men vi mennesker kan bruge teknologien til mere -
- end bare at lede efter hvaler og delfiner.
Opfinderne vil bruge isfuglekameraet til at finde personer i havsnød.
Sidste år blev over 5000 mennesker reddet i britisk farvand.
Men 300 mistede livet eller blev aldrig fundet.
Det kan kameraet ændre på -
- takket være isfuglen, det sidste af vores naturmirakler.
I disse tre programmer har vi set på nogle af de mange måder -
- på hvilken naturen har givet os inspiration til at løse problemer.
Men hvad vil fremtiden bringe?
Hvor mange flere gange vil vi opdage, at vores gåder -
- allerede er blevet løst af naturen?
Tekster: Per Budtz-Jørgensen www.sdimedia.com